Кейси Афлек
Кейт Хъдсън
и Джесика Алба във филма от САЩ:
"Убиецът в мен"
Участват още: Нед Бийти
Елиаз Котеас
Том Боуър
Саймън Бейкър
и Бил Пулман
По романа на Джим Томпсън
Режисьор: Майкъл Уинтърботъм
...на името на Джойс Лейкланд.
Живее на 6 или 7 километра по улица "Дерик"
като отминеш "Стария клон". - О, знам къде е "Стария клон".
Тя не е ли уличница, Боб? - Така мисля, но...
...напоследък е мирна.
Тя не работи нищо странично, нищо незаконно. На практика...
...ако тези проповедници не скачаха толкова, нямаше да я безпокоим.
Как да постъпя? Да й кажа да си кротува, или...
Не знам. Просто иди на място и реши.
Не знам дали трябва да си мил, доколкото мил можеш да бъдеш.
Затова иди и виж как ти се струва. - Добре.
Благодаря, Боб.
Добро утро, господин Паркър. - Здравейте. Добро утро, госпожо.
Неприятностите назряват в малкия град защото всички мислят, че те познават.
Родил със се тук преди 29 години.
И Централ Сити е бил толкова малък, че баща ми е бил единственият доктор.
Тогава нефтът е поскъпнал, търсенето се увеличило и градът се е разраснал.
Шерифът се е заел да се оправя с града и околията.
Добре се справяме с нашия начин на мислене.
Малко сме старомодни.
Казваме: "Да госпожо" или "Не госпожо" на всяка, която носи пола.
И ако хванеш някой мъж със свалени панталони, се извиняваш,
дори ако после трябва да го арестуваш.
Тук или си мъж и джентълмен, или си никакъв.
Ако си никакъв, Бог да ти е на помощ.
Да?... - Съжалявам госпожо...
Заповядай.
Иди отзад. Трябва да се измия.
Какво смяташ да правиш с това?
От офиса на шерифа, госпожо. За какво ви е това?
Имам разрешително.
Доволен ли си, ченге?
Когато е добре, е добре.
Казвам се Форд, госпожо, не ченге.
Господи...
Единственият спретнат мъж, който съм виждала в тази смрадлива дупка,
а той е бой скаут със значка.
Колко ще ми струва? Не танцувам с ченгета.
Това не е много мило, госпожице.
Дойдох тук, за да си поговорим. - Попитах ви какво искате.
Май искам да се изнесете от Централ Сити до залез.
И ако след това ви видя тук...
...ще ви обвиня в проституция... - Въшлив кучи син!
Не ме наричайте така, госпожо. - Ти, въшлив кучи син!
Ти си кучи син, копеле, сводник!
Пусни ме... Пусни ме!
Пусни ме, копеле!
Пусни ме!
Ти си гаден кучи син.
Съжалявам!... Съжалявам. - Не...
Не казвай, че съжаляваш.
Върнах се на следващия ден, и на по-следващия ден.
Не можах да се удържа. Беше като вятър, който съживява умиращия огън.
Да се измъкнем от този скапан стар град заедно. Само ти и аз.
Луда ли си? - Хайде!
Искам да чуя как го казваш. - А, не.
Хайде, кажи ми какво хубаво старо семейство е това на Форд.
Всички сме Форд, госпожо.
Ние няма дори да си помислим да живеем с такава мизерна курва.
Стига... - Мислиш, че не те заслужавам.
Не започвай... - Така е.
Никога няма да те предам. Никога!
Ако си мислиш, че ме превъзхождаш, аз ще направя да не е така.
Скъпа, ти можеш да направиш скандал от нищо.
Просто си мислех за парите.
Мога да изкарам пари. - Така ли?
Той е луд по мен и също толкова глупав.
Моля? Кой е луд по теб и толкова глупав?
Елмър Конуей.
Знаеш кой е той, нали?
Много добре познавах Елмър Конуей.
Бяхме в един клас в училище.
Той не беше лош човек. Просто беше разглезен.
Разглезен от баща си, Честър Конуей.
Честър беше застроил половината от Централ Сити,
държеше се, сякаш градът е негов, но никой нямаше куража да го оспорва.
Джойс се лъжеше, ако си мислеше, че може да преметне стария Конуей.
Но нейния план ме накара да се замисля как да натрупам още точки.
Да ти допълня, скъпи. - Трябва да тръгвам.
Добре.
Значи си заместник-шериф?
Даже не носиш пищов? - Не нося.
Ами ако някой иска да те застреля? - Ще ти кажа една тайна.
Нямаме много разбойници в Централ Сити.
Добре е да се знае.
Почнах да дразня хората. Не можех да се спра.
Мисля, че заместваше нещо друго.
Благодаря ти, Макс. - Няма нужда да плащаш.
Искам да ти благодаря за това, което направи за Джони.
Никой друг не би го направил.
Благодаря ти, Макс. Оценям го. - Има голяма разлика.
Знаеш ли, разбрах, че няма да получиш повече от живота, отколкото си дал.
Ти си на място, Лу. - Да... аз ще тръгвам.
Имам много за вършене,
а не искам да препирам... Бързата работа срам за майстора.
Добър вечер. - Добър вечер.
Ей, как да ти кажа приятел? Как да ти кажа?...
Аз съм бил на много гуляи,
и за Бога, ако не получа малко храна скоро,
просто ще умра... - Така ли?
- Да. - Нещо топло искаш ли?
Да, нещо. Каквото и да е.
А... Господи, приятел!
- Ох! Цигарка. - Защо го направи?
Виждаш ли? Това е истинска значка.
Да. - Чупка.
Разбира се... Тръгвам.
По-добре внимавай с това нещо приятел.
Така ли? - По-добре внимавай.
Здравей, Лу. - Джо...
Добре дошъл. Заповядай.
Извинявай, че те помолих да минеш толкова късно.
По-добре да сме дискретни, ти си публична личност.
Сядай.
Горещо е навън, а?
Какво искаш?
Виж, Лу, трябва да поговорим за нещо,
и знам, че е тема, която е много чувствителна за теб, така че...
Какво изпитваш към Майк Дийн?
Не знам какво имаш предвид. Той ми беше брат.
Но ти е бил прероден брат. Баща ти го е осиновил.
Баща ми и семейство Дийн бяха приятели и когато починаха,
от грипната епидемия преди време, татко го осинови.
Майка ми е починала, докато съм бил бебе...
и татко си е помислил, че Майк може да ми е добър приятел.
Ти си бил единственият син, а баща ти докарва още един син.
Това не те е ли ограбило?
Аз бях на 6, а Майк на 8, затова не мисля.
Значи харесваш Майк? - Не бих обичал повече родния си брат.
Дори и след като направи това?
Какво точно е направил? - О, стига...
Момичето го разпозна. - То беше на 5 години.
Щеше да идентифицира всеки, който сложат пред нея.
Значи не почувства малко неудобство,
когато той се върна в Централ Сити? - Изобщо.
Исках да се върне, и татко искаше, затова му уреди тази работа.
Знаеш ли, Лу, искам да ти кажа нещо съвсем честно.
Затова ще ти призная какво знам за смъртта на Майк.
Беше убит преди 6 години.
Работил върху една греда на един от строежите на Конуей.
Явно се е подхлъзнал на нит.
Затова е паднал, хвърлил се е назад...
така че да падне в сградата, върху платформата.
Но етажите не били укрепени правилно.
Затова той паднал...
чак в мазето. - И какво?
Ще ти кажа какво, Лу.
Конуей, Честър Конуей, не бил сложил платформи.
О, не, Джо...
Значи не си мислил в правилната посока.
Знам, че се разбираш с Честър Конуей,
и тогава той е имал намерение да те изхвърли от Съюза,
и това те е вбесило, нали? Разбирам те.
Това е нормално.
Но ако смяташ, че е имало убийство,
защо не каза преди 6 години?
Прав ли съм?
Извинявай, че те обезпокоих за нищо, Лу.
Искам да кажа, че се радвам, че си поговорихме.
Да ти направя ли едно предложение? - Давай.
Запази глупостите си за птиците.
Разбра ли?
Лека нощ, Джо.
Лу?
Какво правиш?
Лу?
Ейми, какво правиш тук? - Чакам те, горе.
Някой може да те е видял. - Никой, измъкнах се от нашите.
Не се ли радваш?
Не те очаквах. - Боже, какъв ентусиазъм.
Съжалявам... - Хвърлих дрехите и почтеността си за теб...
а ти просто казваш, че съжаляваш.
Ще се видим ли в неделя за вечеря?
Не мога, скъпа. Казах на един приятел, че ще му помогна.
Не мога да се измъкна. Може да не закъснея.
Защо не дойдеш към 10 часа и да ме почакаш?
Ще трябва да поговорим за поведението ти през последните седмици.
Разбра ли? - Да, госпожице Стентън.
Сега си поспи добре. - Чао.
Обичах Джойс и имаше време, когато гласът й ми шепнеше:
"Забрави, Лу. Не е твърде късно, ако спреш сега."
Но после се сещам за Честър Конуей, и знам, че трябва да я карам по план.
Заповядай.
Затвори вратата след себе си.
Сядай.
Е...
Всичко е уредено за довечера, нали?
Ще извъртиш ли нещата така, че да спечеля?
Няма да правя нищо.
Направих всичко, което трябваше... - Не мисля, че трябва да остане така.
Ако лудия Елмър я види отново,
не е за разправяне какво ще се случи.
Искам да вземеш парите сам. 10000 долара в дребни банкноти.
Няма да правя нищо. - Вземи ги и й плати всичко,
набий я малко, и я изгони от околността.
Господин Конуей... - Така го направи:
Плати й, набий я и я изгони.
Каза ли нещо?
Госпожица Лейкланд настоя Елмър да занесе парите сам.
Това са нейните условия, и аз... - Тя какво общо има?
Това, което не виждате е, че сте много нахален.
Какво каза? - Как си мислите, че ще изглежда
ако служител на реда даде подкуп за изнудване?
Елмър дойде при мен с неговите проблеми, аз идвам при вас,
а вие ме молите да свърша това тихичко,
направих всичко, което смятах да направя,
и не знам защо ме карате да правя още.
Може и да си прав, момко.
Но ще се погрижиш за това да напусне града след като вземе парите.
Ако не си тръгне до час, сам ще я преместя.
Ще изпратя Елмър до вас, след като го открия.
А ти се погрижи всичко да е точно.
Разбра ли?
Защо старецът не се успокоява никога?
Чакай, ти ми каза, че той ще е наблизо.
Ако не е така, да кажа на госпожица Лейкланд.
Не, не го прави.
Защо не го направиш? Защо не си купиш някой бизнес?
Тогава с Джойс може да избягате заедно, може да стане добре,
тогава да се свържеш с твоя старец и...
той ще разбере, че си направил умен ход.
Ами, не знам.
Няма да ти извивам ръцете. Измъчих се да ти осигуря 2 километра
за да ти дам преднина. - Знам какво направи, но защо? Защо?
Защо го направи за нас двамата, Лу?
Може да съм си помислил да поискам нещо в замяна.
А!? Мога да ти дам малко от десетте хиляди.
Не си прави труда. Ако нямаш собствени пари,
няма да взема тези на баща ти.
Имам достатъчно. Хайде, стига.
Ето, заповядай. - Сигурен ли си?
Оценям го. Благодаря ти, Елмър. - Няма защо. Ще бъдеш там, нали?
10 часа? - 10 часа.
Чувал ли си това? Черно.
Жълто.
И червено.
Това е добро.
Събудих се днес
и видях жена си да лежи там,
и казах: "Скъпа...
отивай в кухнята да ми правиш яйца...
Лу! - Здравей, скъпа.
Какво правиш тук?
Честър поиска да дойда и да държа ръката на Елмър.
Е, той няма да се прибере още час, така че...
След две седмици ще дойдеш, нали Лу?
Няма ли?
Така разбирам нещата.
Обещаваш ли?
Лу, как смяташ, Елмър дали...
ще ни създаде грижи?
Не знам как би могъл.
Какво ще направи, ще се оплаче на баща си ли?
Ще му кажа, че си променила мнението си.
Не знам... просто всичко ми се вижда толкова сложно.
Е...
Да ти кажа, то си е сложно.
Помниш ли преродения ми брат, този който умря.
Честър Конуей организирал убийството му.
Това е ужасно, Лу. - Да, знам.
Не бива да правиш нищо на Елмър.
Не бива, скъпи.
Моля те. Няма да ти позволя.
Няма да ме хванат, скъпа.
Даже няма да ме заподозрат.
Ще си помислят, че се е напил,
както обикновено става,
и когато двамата се скарате,
и двамата се убивате.
Това няма никакъв смисъл.
Как така трябва да умра?
Не прави така. Трябва да пътувам.
Скъпа, ти никъде няма да ходиш.
Разбра ли?
Лу?
Лу...
Почакай... Почти свърши.
Защо?... Защо?...
Съжалявам, скъпа.
Съжалявам.
Обичам те.
Почакай.
Обичам те.
Ей?
Чуваш ли ме?
Скъпа, чуваш ли ме?
Съжалявам.
Наистина съжалявам.
Обичам те. Сбогом.
Ще се оправиш. Нали?
Здравей, Лу. Тук си преди мен, а?
Носиш ли парите? - На какво ти прилича?
Къде е Джойс? - В спалнята е.
Защо дойде отзад? Обзалагам се, че тя те очаква.
Не трябва да говориш така.
Знаеш, че ще се женим.
О!
Скъпа! Скъпа!
Господи!
Кай го стори, Лу?
Беше самоубийство. - Не се връзва.
Разбира се, че се връзва. Само че си прекалено глупав.
Наистина съжалявам, скъпа.
Тъжно ми е и съжалявам.
Знам, че те беше страх. Беше смразена от ужас, съжалявам.
Мамка му.
Мамка му, Лу. - О!
Опитваш се да се убиеш ли, за Бога?
Съжалявам, сър. Отбих заради спукана гума,
...и после не ви видях. - Хайде, да тръгваме.
Нямаме време да стоим тук и да бърборим.
Още е рано. - Как не!
Вече е 11:15, а Елмър не си е в къщи още.
Каза, че веднага се връща, но още го няма.
Хайде, последвай ме.
Да, не ми казвай това отново.
Знам колко е зле.
Той е мъртъв и това си е.
Това, което ме интересува, е тя.
Направи го. Качи се на колата и ела веднага.
Не искам тя да умре, не така.
Искам тя да гори.
Намери линейката веднага!
Е, Лу, това е...
Това ли е? Това ли само ще кажеш?
Казах ти вече 5 пъти.
Мисля, че единственото от всичко, което оставих...
Ужасно съжалявам. - Малко е късно за това.
Опитах се да се оправя с това изнудване сам.
Знаеш ли, трябваше да дойда при теб, Боб.
Няма нищо. - Съжалявам, никой освен Честър
не поиска помощ. Знаеш го. - Няма нищо.
Не се обвинявай за случилото се.
Благодаря ти за разбирането.
Иди се наспи, партньоре. Лека нощ.
Лека нощ, Боб.
Ето я вечерята ти.
Благодаря ти, Макс. - Лу, трябва да те помоля за нещо.
Отнася се за Джони.
Приел е работата при Мърфи Хърбата и...
Ами чувам лоши неща за Хърбата Мърфи.
Чудех се...
Искаш ли да го проверя? - Да, ще го направиш ли?
Ще се радвам да го направя. - Благодаря.
Оценям го.
Радвах се да направя услуга на Макс.
Знаех, че Ейми ще ме чака, както знаех, че ще е бясна.
Бащите са странни.
Имат си техни идеи за нещата.
И добрите ти се месят най-много.
Баща ми смята, че е компетентен по всички въпроси.
Хърбата Мърфи няма добра репутация.
Никой не е доказал, че участва в тези източвания, но ако съм на теб...
Да, знам, знам.
Няма да си докарвам неприятности, Лу.
Това звучи като обещание.
Знам, че няма да нарушиш обещанието си.
Къде беше? - Съжалявам, скъпа.
Съжалявам, но имах неприятности. - Обзалагам се.
Искаш ли да чуеш за това, или не.
Чух толкова много лъжи и оправдания, че може да чуя още една.
Добре... Започна преди около 3 месеца.
Боб ме помоли да проверя една проститутка.
Да?
Как може да си толкова глупав?
Защо го направи. - Правех услуга на Честър Конуей.
Искаше да измъкна Елмър от една каша. - Защо постоянно правиш услуги?
Нищо не правиш за мен. - Добре, не трябваше.
Не трябваше да оставяш тази жена в града още отначало.
Не трябваше.
Не разбирам. - Ей...
Лу... Престани.
Лу, престани...
Какво има? - От всичко това ме заболя главата.
Забрави всичко друго, освен мен. - Иска ми се.
Остави ме да те любя.
Кучи син!
Какво ти става? - Скапан кучи син!
Мръсен си! Мога да те подуша!
Мога да подуша, че си я чукал. - Какво говориш?
Чукаш я. Правиш го открай време.
Ела... - Не ме пипай!
Ейми, чуй ме! - Не, спри.
Аз съм Лу, скъпа. Същият Лу, който познаваш цял живот.
Хайде, отвори очи. Луда ли си?
Защо бих го направил. - Направил си го.
Знам, че си. - Защо, Ейми?
Спри. - Защо бих рискувал да те загубя,
като чукам някоя евтина курва. - О...
...няма смисъл да спорим. Да благодаря на звездите,
че не съм прихванала някоя болест. - Стига.
Мамка му, ела тук. Ела тук.
Можеш да кажеш всичко за мен, освен че момичето за което ще се женя,
спи с мъж, който се развява с проститутки.
Не искаш да се жениш за мен. - Напротив, искам.
Само не искам да ми казват кога.
Искам да си обещая...
че ще го направя.
Ало. - Лу, Боб се обажда.
Какво става, Боб?
Здравей, Лу. Извинявай, че те притеснявам.
Надявам се да не прекъсвам нищо.
Имаше ли уговорена среща снощи? - Да.
- По кое време? - Трябваше да е около 10 часа,
времето, по което си мислех да приключа работата с Конуей.
Кое е момичето? - Мамка му, не е ваша работа!
Хауърд, ти си нов тук,
но трябва да знаеш как се задават подобни въпроси.
Това ми е работата. Ако Форд е имал среща снощи, тогава...
Знаеш какво имам предвид, Форд.
Не се обиждай, Хауърд, но ти направи всичко, което имаш да правиш,
когато говорихме преди 2 часа. - Грешиш, братко.
По полека, Хауърд. Не се засягай.
Познавам момичето и родителите й. Тя е една от най-милите дами в града.
Не се съмнявам, че Лу е имал среща с нея.
Колкото повече съм сред вас, толкова по-малко ви разбирам.
Хайде.
Хайде, да тръгваме. Не се срамувайте.
Виждаш ли тези следи, Форд?
Знаеш ли от какво са?
Така мисля. От спукана гума.
Значи признаваш. Такива следи оставят спуканите гуми.
Какво става, Боб? - Наистина не знам,
но това е представлението на Хауърд, затова най-добре му отговори.
Вече казах. Такива следи оставят спуканите гуми.
Да видим следите от твоите гуми.
Ето, виж. Следата показва, че гумата не е била спукана.
Не съм казвал, че имам спукана гума, като отбих от магистралата...
Чакай малко... - Сигурно е имало дупка.
Малко занасяше, но отбих, преди гумата да спадне напълно.
Надявам се вие да не съсипвате хубавите си гуми напразно.
Мамка му, Хауърд, и това ако не е лично отношение.
Да се измъкнеш, след като си направил глупава грешка, си е голям късмет.
Веднъж като се измъкнеш от засада, той ще е по-внимателен втория път.
Засегна ли се, Лу?
Това е, защото прегладнях.
Не бих отказал нещо за ядене.
Джойс беше длъжна да умре, ако вече не е била мъртва.
След като нещата се успокоиха, аз напуснах работа.
Ще продам къщата и ще напусна града завинаги.
Това изглежда добре. - Тя още ли е в кома?
Да.
Благодаря. - Желаете ли нещо друго?
Не, благодаря. - Приятен обяд!
Конуей ще лети до Форт Уърт.
Каза, че тя не може да получи най-доброто лечение тук.
Да... може и аз да отида. Какво мислиш, Лу?
Искаш ли да летиш до Форт Уърт? - Никога не съм се качвал на самолет.
Чакай. Още нищо не е сигурно.
Конуей не те е питал, дали може. Просто ти е казал.
Каза ли по кое време? - 12:30.
Значи ще имаме време да си приготвим багажа с Лу.
Нали, Лу? - Да.
Какво ще правиш с тези яйца, момче. Изяж ги, преди да са изстинали.
Недей! Трябва да пътувам.
Скъпа, никъде няма да ходиш! - Искам да я видя как гори!
За първи път летиш, а похаби целия полет в сън.
По-внимателно!
Шерифе, вървете с линейката.
Лу, ела.
Ще се возиш в колата с мен.
Добре.
Не ти хареса това, нали? Говорих със стария Боб Мейпълс.
Но имам репутация и няма да позволя
нежните чувства на някой да застанат на пътя ми.
Ако тя издържи операцията, ще може да говори.
Искам да си там, когато се събуди. - Ами Боб?
Боб Мейпълс е твърде стар, за да издържи на напрежението.
Може да използваш моя апартамент в хотела.
Само трябва да дойдеш, след като те повикам.
Закарай ни в болницата.
Конуей се мислеше за голяма работа.
Но синът му беше убит от курвата, в която се беше влюбил.
Никога нямаше да го преживее.
Дори да доживее до 100 години, а аз се надявам да е така.
За първи път бях извън Западен Тексас и исках да видя залеза.
Вместо това бях вързан в хотела.
Сякаш имаше заговор срещу мен.
Направех ли беля като дете, ми натриваха носа постоянно,
докато не станах зъл, като тренирано псе.
Здравей, Лу. - Здравей, Боб.
Какъв дворец.
Боб, съжалявам за това, което стана на летището.
Изобщо не ми хареса и казах и на Конуей.
Да не е станало нещо лошо в болницата?
Тя умря, Лу.
Така и не излезе от упойка.
Значи това е? - Аха...
Ей, Лу? Къде си, приятел?
Лу? Какво правиш тук?
Защо стоиш тук?
Просто си пуша.
Може да пушиш и там. Хайде, ела.
Безплатна пиячка.
Знам какъв си, Лу. Знам какъв си.
Знам... знам ти предимствата и недостатъците.
Познавам те още от малък палавник, и знам, че не си сторил нищо лошо.
Може би ми е отминало времето.
Може би...
Може и да съм вече стар за това. - Защо не си полегнеш, Боб?
Няма да ми се измъкнеш, нали?
Просто си сипи едно питие от господин Конуей,
и му се наслади.
Кога е следващия влак за Централ Сити?
Тръгва довечера в седем часа.
Урежда ме. Два билета.
Благодаря, госпожо.
Боб? - Уау.
Ще си разлееш питието. - Оу.
Разчорлен съм като станал от сън.
Защо винаги вадиш тази хитра усмивчица?
Знам нещо, което не си и помислял.
И какво? - Винаги е най-светло...
...точно преди да падне мрак.
Бъркаш, Боб. - Не, Лу, ти бъркаш.
Винаги е най-светло, точно преди да падне мрак.
Нещо против да вляза, Лу?
Съвсем не, господин Ротман.
Много е хубаво.
- Искате ли кафе?
Не, благодаря. - А яйце?
Оу, не, благодаря.
Значи вестниците са прави в подмятанията си?
Че Елмър се е опитал да мами и че е бил прецакан?
Така изглежда, нали? - Не мога да разбера как с потрошено
лице и счупен врат да му е вкарала 4 куршума.
Някой огромен, като Елмър Конуей. - Явно го е застреляла,
докато я е удрял. - Чувам, че тя
е била жива, след като той е умрял,
и един или два от куршумите,
които му е вкарала, са му били достатъчно, за да го убият.
Знаеш ли? Истинска статия, Лу. Безспорно.
Не знам кога почна да ме разпитваш?
Знам, че те е грижа за Конуей, за това се извинявам,
ако те настройвам срещу него.
Не искам да излезе нищо, което да постави Съюза в лоша светлина.
О, Боже, не беше ми хрумвало, но след като го каза...
наистина изглежда зле.
Наистина, какъв е резултатът до днес?
Едно или две?
Тя е мъртва.
Те не могат да докажат нищо,
но ако знаят това, което знам аз...
затова, че ти имаш мотив.
Мотив... да убия Джойс Лейкланд?
Защо ще го правя? - Тя е само част от декора...
Не знам какво е станало, защото не съм бил там.
Но знам, че не всичко е такова, каквото изглежда винаги.
Жена с отнесен мозък пълзи 8 километра.
Някакъв мъж бива отровен и после нарязан, а оцелява.
Не знам защо стават такива работи, но те стават и ти го знаеш това.
Да, предполагам, Лу. Предполагам.
Колкото и да са объркани нещата...
ти не пасваш на профила на убиеца.
Оу... Какво да отговоря на това?
Какво се опиташе да отбиеш?
Парите трябваше да са откуп.
Конуей плащаше на Джойс да остави Елмър на мира.
Значи Елмър е искал да се измъкне с курвата.
Точно така. - Почти ми се иска да го вярвам, Лу.
Въпросът е дали ще намериш начин.
Внимавай с това, Лу.
Запази това за птиците, нали?
Искаш ли да се боксираме?
Ти си истински боксьор. Приличаш на мъж.
Оу! Удряй по-силно!
Оу!
Искаш ли да си голямо момче? Виж какво направи баща ти.
Искаш ли да го направиш и ти?
Няма нищо. Харесва ми да ме нараняваш.
Лу Форд на телефона. - Хауърд се обажда.
Имам новини за убийството на Конуей.
Да? - Пипнахме го.
Какво? - Пипнахме го, Лу.
Мисля, че го познаваш. - Кой е?
Джони Папас. - Джони Папас?
Да. Ела до съда, той пита за теб.
Бъди мил, Лу. Кой съм аз, да ти кажа какво да правиш?
Не си ми казал още нищо,
което да има смисъл. Знам, че Джони е палав, но
но не смятам, че е убиец.
Елмър Конуей занесъл 10000 долара на онази курва.
Когато ги преброихме, липсваха 500 долара.
Е, и? - Банкнотите са били маркирани.
Старецът предупредил местните банки.
Ако опитала да се върти тук след подкупа,
щял да я обвини за рекет... Този Конуей, няма много като него.
Сякаш сложиха някой да ме следи.
Няма причина да се чувстваш така.
Карай да върви.
Значи Джони е похарчил някакви пари? - 20 долара.
В аптеката са разбрали. Проследили са ги до него преди няколко часа.
Може да е взет от двайсетачките, за да се разплати.
Но не си признава. Но ето я уловката.
За времето от 9:00 до 11:00 не може да си спомни.
Не можем да отговорим къде е бил, но и той не може.
Знам как се чувстваш, Лу. Той е дете и ти го познаваш.
Но си помисли как се е чувствала горката жена, когато я е пребивал.
Видяхме как изглежда лицето й. Кайма... хамбургер.
За Бога... - Съжалявам, но това е истината.
Добре.
Бъди мил, Лу.
Този го познавам.
Ей, Форд, измъкни ме оттук. - Той е отзад.
Искаш ли да почакам? - Не, ще се оправя. Благодаря.
Здравей, Лу. - Как си, Джони?
Знаех, че ще дойдеш. Изпратих ги при теб.
Всичко ще е наред. - Сигурно.
Имаш ли цигара, Лу? Тези копелета ми ги взеха всичките.
Те са гадове, хлапе.
Вземи си. И аз ще изпуша една.
Не знам как стоиш тук. Аз полудявам.
Това място ще подлуди всеки.
В това му е смисъла.
Кога ще мога да си тръгна? - Скоро.
Не си им казал за 20 долара, които ти дадох, нали? - Не съм.
За какъв ме смяташ?
Знам, че не изкарваш много пари.
Ако някой те е почерпил, няма да казвам.
Не вземам рушвети, Джони. - Кой е казал, че вземаш?
Ти, току-що. - Не исках да те хванат, докато
си спомниш къде си ги намерил.
Искаше ми се да не беше го правил. Разбра ли?
Разбираш ли, че това е било грешно.
Не ми пука за тези типове. Ти си ми приятел.
Стъпил съм и от двете страни на оградата.
Много отдавна е така,
и сякаш краката ми са заковани.
Не мога да мърдам. Не мога да скачам.
Мога само да чакам да се разделя на две
точно по средата.
Схващаш ли?
Да.
Аз ги убих.
Убих ги и двамата.
Имал си причина да го сториш. - Има причина.
Сигурно са разбрали?
Не, никой не разбра какво ще им се случи.
Защото никой не знае какво ще му се случи.
Здравей.
Имаше ли проблеми, Лу? - Никакви.
Здравей, скъпи. - Съжалявам.
Няма нищо. Къде беше?
Ало? - Лу? Хендрикс се обажда.
Какво има Хауърд? Късно е. - Джони Папас.
Наистина си му внушил страх от Бога. - Подписал е признание, нали?
Много повече. Обесил се е. - Благодаря, че се обади. Оценям го.
За какво беше всичко?
А?
Джони Папас се е обесил. - О, не Лу.
Скъпи, много съжалявам.
След смъртта на Джони нещо се промени.
Не беше нещо, в което мога да се намеся,
но хората ме гледаха по различен начин.
Боб Мейпълс продължи да пие,
и изглеждаше остарял с 10 години.
Никой не говореше за Джони,
но това не ме спря да мисля за него
и осъзнах, че е изминала седмица, а аз не съм посетил Макс Папас.
...прогнозата за времето. Няма да се промени.
Днес ще е хладно, следобеда ще захладнее,
безоблачно и студено днес и утре.
Съжалявам полицай Форд, затворено е.
Няма нищо, няма нищо Макс.
Просто исках да...
Исках да се отбия, трябваше да се отбия след онази вечер...
...исках да ти кажа колко съжалявам
и ако можеше да се направи нещо, щях да го направя.
Знаеш го... Съжалявам, че затваряш.
Не затварям. Защо да затварям? Просто го променям.
Слагам още кабини, нов под.
Както би му харесало на Джони.
Така е правилно.
Побързай, Реджи.
...стикерът на задното стъкло може да е единственият на колата ви.
Аз ли го направих? - Аха.
Нещо против да вляза?
Благодаря. Знаех, че нямаш нищо против.
Значи посещаваш местопрестъплението?
Така го наричат, нали?
Какво искаш?
Видях, че идваш насам и викам да поговорим.
Колко пъти си идвал тук, Лу?
Колко пъти й го сложи?
Не съм загорял толкова, че да оправям курви.
Сигурно. Без такъв задник не може да се живее.
Но какво ще замести глупостите?
За къде сме без тях?
Ами...
Не бих те слушал сега.
Добре, да зарежем глупостите.
И двамата знаем, че Конуей си умира да обвини някого за убийството
на Елмър и искам да се убедя, че този някой няма да съм аз.
Защо ще го прави?
Конуей мрази Съюза почти толкова, колкото аз мразя него.
Джони Папас уби Елмър. Затова се обеси.
Говори ли с Макс Папас? - Да.
Откъде ще вземе пари за ремонт?
Не ми пука. - Не.
Честър Конуей купува материала. Той плаща на работниците.
Никой не е видял и цент да излезе от Макс Папас.
Не ти ли се струва странно да върши работа за човек,
чийто син е убил неговото момче?
Конуей взема всичко, до което може да се докопа.
Взема дузина печалби вместо само една.
Да, сигурно.
Ходи ли на гроба на Джони? - За мой срам още не съм.
Обзалагам се... Знаеш ли, погребан е върху свещената земя.
Знаеш ли какво значи това, Лу? - Според църквата не е самоубийство.
Ще отговориш ли, Лу? Имаме ли отговор?
Беше толкова млад, сигурно са го оставили на мира.
Да, сигурно.
Може би, може би, може би.
Знаеш ли, има още само едно нещо. Нещо голямо.
Знаеш ли, същата събота, в която Елмър си го получи,
един от моите дърводелци е отишъл в двореца за киното.
Паркирал е колата си отзад към 9:30.
Когато се върнал, му ги нямало и четирите гуми.
Това е странно. Нищо не съм чул за това.
Още по-забавно е, че не го е докладвал.
Но го е споменал на едно от момчета на срещата във вторник.
И се оказало, че единият е купил гумите от Джони Папас.
Успокои ли се, Лу? - Нещо не те разбирам.
Птиците, Лу. Помниш ли?
Изгладнели врабчета.
Ако Джони Папас е имал алиби за нощта на убийството е трябвало да ми каже,
И нямаше да се обеси. - Той ти е имал доверие.
Харесвал те е. Ти си му бил приятел.
Бях му приятел.
Добре. Всичко е наред.
Няма нищо. Ти се смяташ за много умен, нали?
Но Конуей не е глупак.
Ако бях на теб, нямаше да се навъртам наоколо.
Мислех си да напусна града. - Така ли?
Звучи ми чудесно, Лу.
Страхотна идея.
Какво? Какво?
Лу защо ние... - Защо ли...
Хляб и масло. - Хляб и масло.
Лош късмет, стой далеч от любимата ми.
Наистина ли още го искаш? Честно?
Трябва ли да те разпитвам? - Как?
Кога? Така де, ти кога...
Мислех си за след две седмици? - И аз си мислех същото.
Скъпи, тъкмо щях да ти го казвам. - Какво?
Ами, щях... За какво си мислеше?
Мислех си да избягаме.
Искаш да избягаме?
Това къщата на доктор Форд ли е? - Съжалявам, докторът не практикува.
Няма нищо, приятел. Само малко изгорено.
Няма значение. - От пура е.
Разбираш ли, ние трябва да си поговорим и...
Жаден съм. Да ти се намира уиски.
Не, но имам телефон. Затворът е на 6 пресечки.
Добре, защо не продължиш с това?
Продължавай. Но ще ти струва скъпо.
Няма да е само заради една изгорена ръка.
Нека пием.
Правя годишните изпъвания на фермата за грах на Хюстън
и видях двама като теб. - Така ли?
Помислих си, че може да изкарам малко пари, като те наблюдавам.
Проследих те онази вечер
и чух част от онзи разговор, който проведе с онзи труженик.
Явно това означава много за теб?
Не, не, не, за мен не означава нищо.
Всъщност не значеше нищо и няколко нощи по-късно,
когато дойде при онази малка барака, където бях отседнал,
и тогава пресече прерията и отиде към онази малка жълта къща.
Каза ли дали имаш уиски, приятел?
Да, видях го по новините.
А после нещата, които направи и каза,
изведнъж ми светна.
Нямам много пари. - Да.
Имаш това.
Сигурно струва нещо.
Може да взема назаем.
Колко време ще ти отнеме?
Две седмици.
Пет хиляди. 5000 долара след две седмици.
В пет следобед след две седмици и ще имаме сделка.
И не се тревожи, аз няма да се лакомя за пари или нещо друго.
След като взема 5000, повече няма да се видим.
Е...
Добре.
И не си прави илюзии, че може да ми избягаш.
Да не смяташ, че съм луд? - Когато зададен неприятел въпрос,
може да получиш неприятен отговор.
Ходих на работа всеки работен ден през тези две седмици.
Добро утро, Джеф. - Добро утро, Лу.
Честър Конуей дойде да говори с Хендрикс,
и така организирах работата си, че да го видя.
Господин Конуей? - Лу.
Искам да поговорим за малко. - Аха.
За какво? - Трябваше да отида с Елмър.
И ако ме прокълнете, дали ще се почувствате по-добре
или ако искате работата ми, Бог е свидетел, можете да я имате.
Няма да тая злоба.
Елмър ти вярваше. Аз ти вярвах.
Благодаря ви.
Ей, Лу? Мисля, че това ще ти хареса.
Ейми идва всеки ден. Винаги ми носи торта, пай, или нещо друго.
Трябваше да си дава вид, че й е лесно, когато сядаше.
Сядаше отвън и си пийваше, а аз си мислех колко прилича на нея.
След това идваше в обятията ми и почти се заблуждавах, че е тя.
Но не беше тя. И заради това,
нямаше значение дали щеше да има разлика ако беше тя.
Щях да съм там, където започнах.
Водих я навсякъде, където пожелаеше, правих всичко, каквото поискаше.
Не беше трудно. Тя не искаше невъзможни неща.
За първи път от много отдавна, съзнанието ми беше наистина свободно.
Знаех, че трябва да убия Ейми. Можех винаги да си намеря причина.
Но всеки път, когато си го помислех, трябваше да се питам защо.
Правех разни неща, четях или друго,
и изведнъж ме връхлетя мисълта, че ще я убия,
и идеята ми се струваше толкова луда, че почти се смеех на глас.
После започвам да мисля и да разбирам, че трябва да го направя.
Боб, аз и Ейми имаме да правим нещо важно довечера,
и ще отсъствам понеделник и вторник. - Гледай ти!
Ей, не мислиш ли, че ти...
Ей, ей, ей... това са хубави новини, Лу!
Това са страхотни новини. Знам, че ще сте щастливи заедно.
Чувствам се щастливец. Като излязъл от кинолента.
Няма да намериш по-добра от малката Ейми.
Да, господине. Ще е хубаво.
Дадох ти сърцето си като символ,
разбито ми го върна,
как, как не ме е срам.
Криеш лицето си,
как, как не те е срам.
Лу? Скъпи?
Скъпи?
Още не си готов.
Ето те, в нашият ден на бягство... - Не казвай нищо.
Не казвай нищо. Не казвай...
Искам да ти кажа колко те обичам. - О!
Закъсня. - Имаш ли парите?
Сложи ги в джоба си. Останалите са в кухнята.
Мамка му! Какво...
Глупав кучи син. Щях да се оженя за нея.
Щях да се оженя за бедното... - Не...
Не! Не! Не! Не!
Помощ! Помощ!
Иди при майка си и баща си. - Какво става?
Ей!
Помощ! Помощ!
Помощ! Помощ! - Убиец!
Той уби Ейми Стентън! Убиец!
Помощ! - Той уби Ейми Стентън!
Някой да ми помогне. - Спри!
Той е убиец! Уби Ейми Стентън!
Помощ! Помощ! - Спри!
Убиец! - Стой!
Той уби Ейми Стентън!
Отдръпни се! Назад!
Отдръпни се! Отдръпни се!
Повикайте линейка, веднага!
Отдръпнете се!
Вървете си в къщи.
Идете си в къщи. Ние ще се погрижим.
Откога си тук, Джеф?
Мина известно време. - Ами, влизай. Правех нещо.
Тук ми е добре. Въздухът мирише добре.
Той си мирише добре по принцип.
Къде са всички? Мислех, че ще се отбият.
Казах им, че още не си готов.
Казах им, че си се разстроил заради Боб Мейпълс.
Заради Боб ли?
Снощи около полунощ се е застрелял.
Да, сър... Горкият стар Боб се е самоубил.
Мисля, че знам точно как се е чувствал.
Сигурен ли си, че не искаш кафе? - Не, благодаря.
Снощните събития, изобщо скорошните събития,
изобщо не ми харесват. - Това е нормално, Хауърд.
Не знам как биха ти харесали. И аз не ги харесвам.
Виж, за този скитник,
този предполагаем бандит-изнасилвач, за който ни накара да повярваме,
че е обрал и изнасилил госпожица Стентън.
Знаем, че не го е направил.
Той е работил на нефтопровода. Заплатата му беше в джоба.
Знаем, че ти си му сложил парите. - Какви пари?
Тези, които си откраднал от Елмър Конуей.
Откраднал си ги, като си убил Джойс. - Защо да я убивам?
Защото си убил Елмър. Трябвало е да застреляш и нея.
Защо да убивам Елмър Конуей. Цял живот го познавам.
Убил си, него, Джойс Лейкланд и си обесил Джони Папас.
Хауърд, ти изгуби смисъла. - Убил си Джони, за да се предпазиш.
Дал си му маркираната банкнота. - Колко пари липсват?
500 долара?
Твърдиш, че съм убил Елмър за 500 долара?
Казвам, че Джони Папас не е бил на мястото на убийствата.
Не съм вярвал на това. - Той е крадял гуми по това време.
Джони Папас ми беше приятел. Твоя беше теорията, че е убиец.
Всичко си обмислил, нали?
Четири, пет убийства.
Шест, ако броим Боб, който заложи всичко на теб.
А ти само си седиш там и се хилиш.
Изобщо не ти пука.
Как го постигаш, Форд?
Как може да седиш толкова спокойно? - Ами, някой само си вре носа тук.
Други въпроси? - Имам един.
Давай.
Откъде госпожица Стентън е получила синините по тялото си?
Стари са, не са от снощи. Като на госпожица Лейкланд са.
Как ги е получила, Лу?
О, Боже, Хауърд, тук ме спипа.
Откъде да знам. - Пребил си я, както и курвата.
Значи съм пребивал Ейми, а тя е продължава;а да идва при мен?
Аз съм я измъчвал, а тя е искала да се оженим?
Не познаваш Ейми Стентън.
Може би ти не я познаваш, както си мислиш.
Така ли? - Това беше в чантата й.
Явно е искала да спрете в някой ресторант
по пътя и да те накара да го прочетеш.
Започва с: "Скъпи Лу,"... - Дай ми го!
Аз ще го чета. - Писмото е негово, дай му го.
Много добре.
"Скъпи Лу,...
сега знаеш защо те накарах да спреш тук и защо се измъкнах от масата.
За да ти позволя да прочетеш това,
нещата, които иначе не бих ти казала.
Лу, умолявах те, да не поемаш по кривия път,
Но се страхувам. Да не си в беда?
Не искам да те разпитвам повече,
но искам да вярваш. че каквото и да е...
...дори и в мен да е причината, каквото и да е, съм на твоя страна.
Обичам те... Писна ли ти да го чуваш?
Знам, че ти не би сторил нищо лошо съзнателно.
Дори, ако трябва да се разделим за малко, или за повече, нека...
Е,... ще се справим, заедно.
Само ако ми кажеш и ми позволиш да ти помогна.
Надявам се, като се върна на масата, да си още там.
Но, ако не можеш, просто ми остави багажа зад вратата.
Имам пари и мога да си намеря работа в някой друг град.
Винаги съм те обичала, и ще те обичам вечно, каквото и да стане.
Ще те обичам винаги. Вечно и завинаги. Ейми".
Беше много приказлива, нали?
Беше бъбривка, обичаше да си излива душата.
Мръсен кучи син! - Не ми говори така.
Никога не говори така за майка му! - Стига с глупостите!
Ти си убил горкото момиче. Тя е била толкова добра.
И го е написала след като съм я убил?
Това е невероятен номер, Хауърд. - Убил си ги и четиримата.
Всички си ги убил.
Знаеш ли какво има там?
Зад гърба на Джеф? - Нарича се врата.
Не мога да ви задържам с господин Пламър, ако искате да ви вървите.
Харесвах Боб Мейпълс. Харесвах малката госпожица Ейми.
Затворете вратата внимателно след вас. Още съм в шок от случилото се.
Джеф?
Сигурен ли си, че няма да дойдеш с нас, няма ли да си промениш мнението.
Сложиха ме в килията, в която се обеси Джони Папас.
Държаха ме вътре една седмица.
Мислеха си, че са ме пречупили, но само ми дадоха време да мисля.
На осмият ден ме прехвърлиха в лудницата.
Това не го очаквах.
Никой не ме тормозеше или разпитваше там.
Казвах си, че това е добър знак.
Но в сърцето си знаех. Знаех си, че трябва да има някакво доказателство.
Добро утро, господин Форд. - Ще си играем ли пак със снимките?
Моля? - Ще им кажете ли да не е толкова бързо?
Почти нямам възможност да я видя.
Къде е той? Какво направихте с горкия човечец?
Да не сте му изтръгнали езика?
Да не го изпекохте на бавен огън?
Той дойде. Аз идвам, сър!
Да не са ви спукали тъпанчетата, сър?
Вие, дяволи! Оу!
Да не си твърде слаб, за да плачеш? Бъди смел, бедният ми!
Бъди смел!
Гаден навик. Прави ме млад, и реших да остана такъв.
Благодаря.
Знаете ли, господин Форд, там нямаше никакви чувства.
Не усетих. - Не съм ви освободил, господин Форд.
Те ми оставиха призовката, за да може да си тук с мен.
Да, знам, досетих се.
Знаеш ли кой ме изпрати? - Джо Ротман.
Така е. Знаеш ли защо?
Мисля, че е уплашен.
Разбрал е, че ще обвинят мен за убийството на Елмър Конуей
и си е помислил, че ще го завлека с мен.
Много си умен, господин Форд.
Имат ли нещо за теб? Нещо, което не можеш да оспориш?
Имат. - Трябва да ми кажеш какво е.
Не си мислете, че можете да направите нещо, господин Уокър.
Ще е загуба на времето ви,
а не бих искал да въвличат и Джо.
Мисля си, че мога да преценя за някои неща по-добре от вас, господин Форд.
Просто не искам още някой да бъде наранен.
Господин Форд...
Чудех се дали бихте искали да ми разкажете вашата версия.
Не сте длъжни, знаете това, но може да ми е от полза,
за да мога да помогна на някой друг.
Не мисля така.
Не съм завършил правно училище, господин Форд.
Взех си правото, като четях закона в офиса на един адвокат.
Образованието, което получих,
беше две години аграрна култура и беше чиста загуба на време.
Научих само две неща, които може да са ми от полза.
Едното е, че не мога да сторя нищо по-лошо на човек, когато е на седлото
отколкото да го сваля и аз да се кача да пояздя.
А другото беше...
беше една дефиниция от книгата по агрономия.
Пепелта е растение, което не си е на мястото.
Ако намеря някоя ружа в нивата си, значи е плевел.
Ако е в двора ми, значи е цвете.
Ти си в двора ми, господин Форд.
Това е дълга история.
Не знам откъде да започна.
Мога да започна с това, че майка ми умря, когато бях малък,
или от когато срещнах Джойс. - Влез.
Тя ме удря, или аз я удрям. - Съжалявам...
Мога да ти кажа и за Ейми.
Затова му разказах всичко. За всички кога, защо и кой.
Какво правиш? - Басирам се, че те имат нещо общо.
В 5 часа след две седмици, и ще се споразумеем.
Винаги е най-светло...
...точно преди да падне мрак.
Те го имаха от самото начало.
Аз го оставих, защото така трябваше.
Мислех, че знаят цялата истина.
Това ли е всичко?
Това е.
Искате ли да вляза заедно с вас за малко, господин Форд.
Няма да е много умно. Мисля си, че...
скоро всичко ще свърши.
Добре тогава...
Съжалявам, господин Форд.
Мислех си, ако не мога да направя нищо повече,
поне мога да ви отведа оттук.
Казахте, че не искате никой друг да пострада.
Сигурен ли сте, че наистина го мислехте?
Говорих сериозно.
Не можеш да нараниш някой, който вече е мъртъв.
О, човече!
Това изглежда ужасно!
Панталоните не са ми по мярка.
Смешно е. Не нося вратовръзка.
Погледни се... Изглежда, че трябва да нося вратовръзка.
Трябва да сложиш вратовръзка. Ще изглеждаш по-добре.
Здравей.
Отдавна не сме се виждали.
Здравей, Лу. - Здравей, Джеф.
Здравей, Лу. - Здравей, скъпа.
Хауърд.
Цялата банда е тук.
Вижте се, момчета. Хауърд Хендрикс, прокурор.
Господин Конуей, злодеят.
Ханк Батърби. Не казвай нищо, Ханк.
Ти нямаш реплики.
Не съм им казвала нищо.
Просто исках да знаеш.
Исках да те видя.
И аз исках да те видя.
За да ти кажа... - Не казвай нищо!
И аз те обичам.
Превод и субтитри: Станислав Танев - Stuny